SCHIMBUL
Bazat pe o poveste reală
Los Angeles 9 martie 1928
Walter, scumpule... trezește-te.
Mai lasă-mă două minute.
Îmi pare rău, o să dormi mai mult mâine.
Pentru asta e sâmbăta.
Treci la perete.
Haide, repejor...
Gata, am notat, uite!
Așează-te, că se răcește micul dejun.
Sunt cereale. Așa și trebuie să fie, reci.
Scumpule, am ajuns.
la-ți cărțile. Du-te.
Da, doamnă, dacă așteptați un moment vă fac legătura cu un consultant.
Vine imediat. Așteptați puțin.
O secundă, vă rog.
Ocupă-te tu de asta. Eu nu mă descurc.
Bună ziua, sunt consultantul. Cu ce vă pot ajuta?
Văd că sunteți pe o linie comună...
Din păcate, unii oameni mai ascultă liniile comune...
Și ce face?
E totul în regulă?
Da, domnule, o doamnă are probleme... cu conexiunea.
- Bună, voinicule. - Bună, mamă.
- Cum a fost la școală? - Bine.
Am învățat despre dinozauri.
Și m-am bătut cu Billy Mankowski.
- De ce? - A dat în mine.
Și ai dat și tu? Bine.
Regula numărul unu, mai ții minte? Să nu fii tu cel care începe bătaia,
ci cel care o termină.
De ce a dat în tine?
Pentru că I-am lovit eu.
Tu I-ai lovit primul? De ce?
A zis că tata ne-a părăsit pentru că nu mă iubește.
TatăI tău nici nu te-a cunoscut.
Cum putea să nu te iubească?
Atunci de ce a plecat?
Pentru că, în ziua când te-ai născut, odată cu tine a mai sosit ceva.
Era într-o cutie puțin mai mare decât tine. Știi ce era în ea?
Ceva care se numește responsabilitate.
Și, pentru unii oameni, responsabilitatea e cel mai înfricoșător lucru din lume.
Deci a fugit
pentru că îi era frică de ce era în cutia aia?
- Asta e o prostie. - Exact așa m-am gândit și eu.
Am pierdut "Amos și Andy"?
Mă tem că da, amice.
Hai, treci la culcare acum.
Mai mergem la film mâine?
Am auzit că e un film nou cu Charlie Chaplin.
Și un serial nou, "Aviatorul misterios".
- Și el cine e? - Nu știu.
Nimeni nu știe. De-aia e așa de misterios.
Nu sunt prea greu ca să mă duci în brațe?
Nu, absolut deloc.
- Alo? - Sunt Margaret.
Bună, Margaret.
- Ce faci? - Bine.
Ascultă. Chin nu poate veni azi. Suntem în criză de oameni.
Când a sunat să spună că s-a îmbolnăvit?
Acum o jumătate de oră. Nu găsesc pe nimeni s-o înlocuiască.
Nu poate veni Myrna? I-ar prinde bine banii pentru orele suplimentare.
- Nu poți să vii tu? - Nu.
I- am promis lui Walter că mergem la film.
Te rog, numai până la patru.
- Bine. Numai până la patru. - Super! Mulțumesc.
Ne vedem atunci.
Sandvișul tău și laptele sunt în frigider.
Le-am rugat pe dna Riley și pe fiica ei
să treacă pe aici peste câteva ore.
Pot să am și singur grijă de mine.
Știu că poți, ele vin doar să vadă ce face casa, nu tu.
Mâine, mergem la film, să știi.
Apoi mergem cu tramvaiul până în Santa Monica și ne plimbăm pe dig.
Ce zici? E bine?
Mă întorc înainte să se întunece.
Nu mi-e frică de întuneric.
Nu mi-e frică de nimic.
Știu.
Să fii cuminte.
Te iubesc.
Liniile sunt blocate de-aici până-n Ohio.
Cineva insistă să vorbească cu un șef.
Trebuie să semnezi cererea de achiziție.
Bine, conectați-vă la stațiile din Omaha.
Vom forma apelurile noastre prin comutatoarele lor.
Și porniți consola acum.
Christine... Bine că te-am prins.
Ți-am urmărit rapoartele de lucru și vreau să-ți spun că sunt foarte impresionat.
Când am propus să angajăm femei consultant,
șefii mei nu au fost prea încântați,
dar tu te-ai descurcat la fel de bine ca orice bărbat.
Mulțumesc, domnule Harris.
Te rog, spune-mi Ben. Ce vreau să-ți spun e că...
Avem nevoie de un director pentru noul birou din Beverly Hills.
Dacă ești interesată, pot să anunț și...
Bine, ar fi minunat. Mulțumesc foarte mult.
- Putem să discutăm luni? - Da, bineînțeles.
Mulțumesc foarte mult.
Te rog!
Stai!
Walter?
Dragule?
Walter?
Dragule?
Walter?
Dragule?
Walter?
Walter, e timpul să intri în casă, dragule!
Susie?
L- ai văzut pe Walter?
Nu, doamnă Collins, îmi pare rău.
Walter?
- Spuneți-mi numărul, vă rog. - Dați-mi, vă rog, secția de poliție.
Vă fac legătura imediat.
Poliția Lincoln Heights.
Bună seara. Mă numesc Christine Collins.
Locuiesc pe North Avenue 23, la numărul 210.
Aș dori să anunț dispariția unui copil.
Dispariția unui copil.
Ce relație aveți cu copilul, doamnă?
E fiul meu.
De cât timp lipsește de acasă?
Nu sunt sigură. Abia m-am întors de la serviciu.
Poate de azi dimineață.
Sau poate numai de o oră.
- Ați întrebat vecinii? - Sigur că da.
- Poate a uitat cât e ceasul. - Nu, el stă mereu lângă casă seara.
Vreți să trimiteți, vă rog, pe cineva aici?
Îmi pare rău, dar noi intervenim doar după cel puțin 24 de ore de la dispariție.
Cum?
99% dintre copii apar până a doua zi.
Nu avem resurse pentru a căuta orice copil care iese cu prietenii.
Nu, Walter nu e așa, el nu se comportă astfel.
Cu tot respectul, doamnă, toți părinții care ne sună spun asta.
Vă rog...
Nu vă pot ajuta. O să notez numele și adresa dvs,
dar nu putem face nimic până mâine la prima oră.
Sigur va apărea până atunci. Așa se întâmplă întotdeauna.
Gândurile noastre se îndreaptă astăzi din nou spre doamna Christine Collins,
al cărei fiu, Walter Collins, a dispărut acum două săptămâni.
Deși nu e membră a congregației noastre, să ne rugăm pentru ea astăzi,
așa cum facem în fiecare zi,
de când i-am aflat necazul.
La radio și în ziare, ni se spune că poliția din Los Angeles
face tot posibilul pentru a-I aduce pe copil înapoi la mama sa
și sunt sigur că așa este.
Dar, fiind cea mai violentă, coruptă și incompetentă poliție
din această parte a Munților Stâncoși, nu cred că asta înseamnă foarte mult.
Zi de zi, noi cadavre apar pe șoseaua Mulholland
și în șanțurile din orașul nostru
din cauza șefului poliției, James Davis,
și a așa-zișilor săi "pistolari".
Zi de zi, nevoile cetățenilor cinstiți sunt puse mai prejos
decât lăcomia și câștigul personal.
Zi de zi, acest oraș de scufundă mai adânc într-o mlaștină
de teamă, intimidare și corupție.
Cândva oraș al îngerilor, Los Angeles a devenit un loc
în care protectorii noștri au devenit torționarii noștri,
unde a face legea înseamnă a fi mai presus de lege...
3 aprilie 1928
Înțeleg. Mulțumesc. O să mai sun peste câteva săptămâni.
Mulțumesc foarte mult.
Departamentul Persoane Dispărute?
Bună ziua. Mă numesc Christine Collins.
Aș dori să știu dacă ați găsit vreun copil dispărut,
ale cărui semnalmente corespund cu cele ale lui Walter Collins.
Da, vă rog să sunați. Voi reveni peste o săptămână.
Mulțumesc foarte mult.
De Kalb, Illinois 20 iulie 1928
Doi dolari.
La naiba, cred că mi-am lăsat portofelul acasă.
Îți rămân dator?
Nu dăm pe datorie. Plătește sau chem poliția.
M- am săturat să tot vină pe-aici vagabonzi ca tine.
Nu încerc să te trag pe sfoară, șefule, pur și simplu mi-am uitat portofelul acasă.
Mă duc să-I iau și vin înapoi în 5-10 minute.
Ce garanție am?
Ce garanție poate fi mai bună decât sânge din sângele meu?
Rămâi aici, fiule. Mă întorc imediat.
Și vezi să nu intri în vreun bucluc.
E un om cumsecade dacă are încredere în noi.
Stai aici până mă întorc cu portofelul.
Zece minute! Apoi chem poliția.
Să-I ia naiba!
Alo, Myrtle? Sunt Harve, de la restaurant.
Vrei să mi-I dai pe șeriful Larsen?
Christine, am probleme cu conexiunile. Nu pot forma nimic.
Da, cred că așa e mai bine.
Mulțumesc.
Doamna Collins?
Sunt căpitanul JJ Jones,
de la Departamentul pentru Minori din Lincoln Park.
Departamentul meu se ocupă de cazuri de copii fugiți de acasă sau dispăruți,
inclusiv de al fiului dumneavoastră.
Trăiește, doamnă Collins.
A fost găsit acum două zile de poliția din De Kalb, Illinois.
E viu și nevătămat.
Era împreună cu un vagabond, al cărui nume nu-I cunoaștem încă.
Mulțumesc mult!
Ce de ziariști!
Povestea dumneavoastră are un final fericit, doamnă Collins.
Oamenilor le plac finalurile fericite.
Să ne grăbim, trenul trebuie să vină.
Dați-vă mai în spate!
Mulțumesc, băieți.
Voi da o declarație peste câteva minute,
dar acum important e ca această doamnă să-și reîntâInească fiul.
Așa că scuzați-ne.
Doamnă Collins, aș vrea să vi-I prezint pe James E. Davis, șeful Poliției.
Mă bucur să vă cunosc.
Nu ne bucurăm de foarte multă apreciere din partea presei zilele astea.
E bine să fim de față când are loc un eveniment fericit, nu credeți?
Ba da.
Sper că băieții mei v- au tratat cum trebuie.
Mi-au spus că pot să reclam dispariția abia după 24 de ore și am crezut că...
Așa e procedura.
- Au fost extraordinari. - Bun.
Atunci nu cred că vă deranjează dacă spuneți asta presei.
Că Poliția din Los Angeles...
Femeile...
Așteaptă puțin.
Înapoi, băieți.
Ține-i pe loc.
- Nu aveți de gând să...? - Nu e fiul meu.
Ce?
Ce spuneți?
Nu e fiul meu.
Poate vă înșelați.
Nu mă înșel.
Pentru el au fost patru luni îngrozitoare, a slăbit mult, s-a schimbat...
Mi-aș recunoaște propriul fiu.
Tot ce spun e că sunteți șocată, iar el s-a schimbat.
Cum te cheamă?
Walter Collins.
E un nume comun.
Unde locuiești, Walter? Știi adresa ta de-acasă?
North Avenue 23, la numărul 210, Los Angeles, California.
Și ea e mămica mea.
Doamnă Collins, ascultați-mă. Vă înțeleg...
Sunteți confuză acum, era și de așteptat.
Băieții la vârsta asta se schimbă atât de repede...
Am prevăzut asta în ancheta noastră. Fără îndoială, el e fiul dumneavoastră.
Nu e Walter.
Nu e Walter pe care vi-I amintiți.
De aceea e important să-I luați acasă, ca să vă convingeți.
- Să mă conving? - Pe măsură ce se familiarizează cu locul,
veți avea timp să vă reveniți din șocul provocat de înfățișarea lui schimbată
și vă veți da seama că e Walter al dumneavoastră.
Vă jur, vă dau cuvântul meu că e fiul dumneavoastră.
Dacă aveți vreo problemă, puteți veni să discutăm.
O voi rezolva.
Vă dau cuvântul meu. Credeți-mă.
Doamnă Collins, nu mai are unde să se ducă.
Vă rog.
Poate că nu gândesc clar acum.
- Bine. - Nu gândiți clar, așa este.
Mulțumesc mult. Întoarceți-vă.
- Ce simțiți acum, că v-ați găsit fiul? - Ce-ați simțit când I-ați revăzut?
- E greu de explicat. - A fost șocată la început.
Nu I-a recunoscut pe băiat, ceea ce e perfect normal,
pentru că a trecut printr-o perioadă grea. Cum te simți, băiete? E bine acasă?
Da, e grozav.
Poliția din Los Angeles e recunoscătoare pentru munca depusă
de Poliția din De Kalb pentru ca această reîntâInire fericită să poată avea loc.
LAPD-ul este dedicat servirii publicului în fiecare clipă.
Putem face o poză mamei și fiului, dle căpitan?
Bineînțeles.
Apropiați-vă unul de celălalt. Gata, băieți.
- Încă una, vă rog. - Așa.
A fost bun sandvișul? Mai vrei lapte?
Nu.
Nu, mulțumesc.
Ești plin de funingine, ar trebui să faci o baie.
Ți-am pus pijamaua pe pat.
Te simți bine?
Am alunecat. A naibii cadă!
E în regulă.
Ești circumcis.
leși!
Mișcă.
Ultima dată când I-am măsurat pe Walter, era cu 10 centimetri mai înalt decât tine.
Cine ești?
Ce cauți aici?
Cine ești?
Nu e fiul meu.
Nu știu de ce susține asta, dar nu e Walter. E o greșeală.
Ne-am înțeles să-I lăsăm să se acomodeze.
E cu 10 centimetri mai scund.
- L-am măsurat. - Poate ați măsurat greșit.
Sigur există o explicație logică pentru toate astea.
E circumcis...
...iar Walter nu e.
Doamnă Collins...
Fiul dumneavoastră lipsește de acasă de 5 luni.
Și-a petrecut o parte din timpul ăsta alături de un vagabond necunoscut.
Cine știe ce i-o fi făcut nebunul acela?
Poate că I-a circumcis.
Și I-a făcut mai scund?
- De ce nu mă ascultați? - Vă ascult, fir-ar să fie.
Și înțeleg ce simțiți. S- a schimbat, fără îndoială.
Amândoi ați trecut printr-o experiență groaznică,
tocmai de aceea el are nevoie de dragoste și ajutor din partea dvs.
Nu e fiul meu.
De ce faceți asta, doamnă Collins?
De ce o faceți?
Păreți perfect în stare să aveți grijă de băiat.
Aveți un salariu destul de bun pentru a-i acoperi nevoile personale,
nu înțeleg de ce fugiți de responsabilitățile dvs de mamă.
Nu fug de nimic, mai ales nu de responsabilitățile mele.
Ba chiar am grijă de băiatul acela acum,
pentru că nu are pe nimeni.
Dar sunt îngrijorată pentru că ați încetat să-I căutați pe fiul meu.
De ce să căutăm pe cineva care a fost deja găsit?
- Pentru că nu I-ați găsit. - Identitatea lui a fost confirmată.
De cei mai buni specialiști în domeniul identificării copiilor.
Oameni care știu ce fac.
Și eu nu?
Îmi pare rău...
Vă sunt recunoscătoare pentru tot ce ați făcut și știu cât de mult vă străduiți.
Și să știți că nu vreau să vă fac probleme.
Dar s-a comis o mare greșeală și trebuie să mă ajutați să o repar,
ca să îmi găsesc fiul,
până nu e prea târziu.
Vă rog.
Nu vreau să vă mai rețin, îmi pare rău, m-am enervat.
Vă rog să mă scuzați.
Da, domnule căpitan?
Sara, dă-mi-I la telefon pe doctorul Tarr.
Doamna Collins? Sunt doctorul Earl W. Tarr.
Căpitanul Jones m-a trimis.
Mă consultă uneori, în anumite cazuri referitoare la copii. Pot să intru?
Da. Vă mulțumesc că ați venit.
Începusem să cred că nu m-a crezut.
Am venit ca să punem lucrurile în ordine.
Unde-i băiatul?
lată-I.
Frumos băiat. Are ochii dumneavoastră, nu-i așa?
Și nasul, puțin.
Băiatul e în formă, deși a trecut prin atâtea.
Aveți un băiat foarte energic, doamnă Collins.
Credeam că ați venit să mă ajutați.
Așa este.
Căpitanul Jones a spus că băiatul a suferit serioase schimbări fizice.
De aceea am venit. Să vă asigur că îngrijorarea dvs de mamă nu are rost.
Îngrijorarea mea de mamă nu e pentru el, deoarece nu este fiul meu.
Astfel de afirmații I- ar putea deprima pe băiat, nu-i așa?
Căpitanul Jones a spus că există o schimbare a înăIțimii lui. Așa este?
Da.
Veniți.
Stai lângă perete.
E cu 10 centimetri mai scund.
Nu e niciun mister, doamnă Collins. Se știe că traumele psihice
pot afecta creșterea copiilor.
Din cauza stresului din ultimele 5 luni,
coloana lui vertebrală s-a contractat. E neobișnuit, dar foarte posibil.
Și circumcizia?
E foarte posibil ca răpitorul lui să fi considerat că așa e bine.
La urma-urmei, circumcizia e o măsură igienică.
Deși cred că a fost destul de traumatizant.
Nici nu mă miră că i-a fost afectată memoria.
Există o explicație medicală pentru toate astea.
Dar e normal să puneți întrebări.
Trebuie să cunoașteți toate schimbările pe care le-a suferit de când a dispărut.
Credeți că nu știu dacă este sau nu fiul meu?
Eu sunt mama lui.
Ceea ce înseamnă că nu puteți fi obiectivă.
Priviți prin prisma unei emoții puternice
un băiat care s-a schimbat față de cum îI știați.
Nu mai e același băiat acum.
Așa cum un băiat care pleacă la război e schimbat când se întoarce acasă.
Inima unei mame, condusă de intuiție și emoție,
își dă seama de aceste schimbări și se revoltă.
Insistați că acesta nu este fiul dumneavoastră.
Dar asta nu schimbă lucrurile.
Voi supune teoria mea unui test al obiectivității.
De acord?
- E absolut revoltător. - Calmați-vă și ascultați-mă.
Ba nu, dumneavoastră ascultați-mă.
Vă rog.
Acel așa-zis doctor m-a făcut să par în fața vecinilor
o mamă îngrozitoare, care nu-și recunoaște propriul fiu.
Și ce-a aflat?
A găsit ce a vrut să găsească.
Ceea ce, evident, i- ați spus să găsească.
Doamnă Collins, nu aveți de ce să vă fie rușine.
Nu asta e problema, dacă îmi e rușine sau nu.
Problema e că pierdeți timpul, când ar trebui să-I căutați
pe fiul meu!
Dar raportul a fost finalizat, doamnă Collins.
Atunci vreau să-I primesc și eu, ca să-I resping,
înainte să-I mai vadă cineva.
Bine.
Da. Bună ziua.
Am terminat. Pot să mă duc în camera mea acum?
Da.
Noapte bună, mami.
Nu-mi spune așa!
Nu-mi mai spune așa!
Nu sunt mama ta!
ÎI vreau pe fiul meu înapoi!
Tu nu ești fiul meu!
ÎI vreau pe fiul meu înapoi!
Îmi vreau fiul înapoi!
Lua-te-ar naiba!
ÎI vreau pe fiul meu!
Nu trebuia să țip la tine.
Ești doar un copil și...
...nu cred că știi ce faci,
și nici câtă durere provoci.
Dar trebuie să înțelegi că fiul meu e viața mea.
El e tot ce am.
Indiferent ce crede poliția,
indiferent ce crede toată lumea,
noi doi știm adevărul, nu-i așa?
Amândoi știm că tu nu ești Walter.
Trebuie doar să le spui că nu ești fiul meu.
Ca să-mi poată găsi fiul.
Te rog...
Vorbim mâine.
Alo?
Sunteți doamna Christine Collins?
Numele meu e Gustav Briegleb, sunt pastor al bisericii prezbiteriene Sf Paul.
Da, am ascultat ce ați spus la radio și vă mulțumesc.
Ați citit ediția de azi a ziarului "The Times"?
Nu.
Aruncați o privire și apoi veniți să luați micul dejun la parohie,
cam peste o oră. Cred că trebuie să discutăm.
Cum?
"La solicitarea Poliției Los Angeles, dr Earl W. Tarr, specialist pediatru,
I- a examinat pe Walter Collins
pentru a stabili cauza scăderii în greutate,
a palorii, stării confuze și a altor simptome
prezente de la întoarcerea la mama sa, lunea trecută. "
Bine întors din condei, nu-i așa?
Prezente de la întoarcerea băiatului la mama sa...
Nu numai că susțin clar că sunteți mama băiatului,
dar insinuează că sunteți, cumva,
responsabilă pentru aceste schimbări
și că Poliția e îngrijorată de situația băiatului aflat la dvs.
Gustați ouăle, sunt foarte bune.
"Am examinat băiatul cu mare atenție, a declarat dr Tarr,
și este clar că are ceva de spus. Sunt sigur că... "
...peste ceva timp, băiatul va spune tot ce s-a întâmplat cu el,
dar nu înainte de a căpăta încredere în cine îI ascultă.
Pentru că asta lipsește aici, încrederea în spusele bietului puști.
Când I-am examinat nu am găsit nimic care să contrazică opinia Poliției.
De ce fac asta?
Pentru a nu recunoaște că au greșit și v-au adus alt băiat.
Oricine citește ziarul și are ceva minte, își dă seama de asta imediat.
Din păcate, nu e cazul a jumătate dintre cititorii ziarului "The Times".
Dnă Collins, consider că am o misiune, aceea de a scoate la iveală
lucruri pe care Poliția nu dorește să le aflăm vreodată.
O poliție care acționează prin violență, abuzuri, crime,
corupție și intimidare.
Când Davis a devenit comandant al Poliției, acum doi ani, a spus...
Vom lupta împotriva bandiților înarmați de pe străzile din Los Angeles.
Îi vreau morți, nu vii.
Și voi pedepsi drastic orice polițist care va arăta milă față de un criminal.
A luat 50 dintre cei mai nemiloși polițiști
și le-a dat mitraliere și permisiunea de-a împușca pe oricine le stătea în cale.
I- a numit "Pistolarii".
Fără legi, fără procese, fără întrebări, suspendări sau investigații.
Doar grămezi de cadavre, peste tot,
la morgă, în spitale, pe străzi.
Și nu pentru că Poliția ar fi vrut să combată criminalitatea,
ci pentru că dorea să elimine concurența.
Primarul Cryer și jumătate dintre polițiști
controlează jocurile de noroc, prostituția etc.
Pentru că, dacă le dai oamenilor libertatea de a face tot ce vor,
cum a dat Domnul în grădina Edenului, exact asta vor face.
Poliția asta nu acceptă critica,
nici să fie contrazisă și nici măcar să fie pusă în încurcătură.
lar dumneavoastră i-ați pus în încurcătură, ceea ce nu le convine deloc.
Vor face tot posibilul pentru a vă discredita.
Am văzut asta de prea multe ori ca să mă înșel acum.
De aceea am vrut să discut cu dumneavoastră.
Ca să vă spun ce vă așteaptă
si că vă voi ajuta să luptați cu ei.
Dacă doriți asta.
Vă sunt recunoscătoare pentru tot ce faceți și pentru tot ce ați spus,
dar eu nu am nicio misiune.
Eu vreau doar ca fiul meu să se întoarcă acasă.
Mulți copii au fost victimele superficialității poliției de aici.
Din păcate, fiul dumneavoastră nu e primul dar, dacă faceți ceea ce trebuie,
ar putea fi ultimul.
Avea două carii, care trebuiau umplute.
S- a împotrivit puțin, dar am avut eu grijă.
Și?
Fiul dvs avea dinții din față separați de un mic țesut.
Eu îi așezasem la 3 milimetri unul de celălalt.
La băiatul din cabinet nu există distanța asta.
Poate fi din cauza creșterii? Pentru că asta vor spune.
În unele cazuri da, este posibil,
dar țesutul dintre dinții lui Walter împiedică asta.
Dinții nu se pot apropia decât printr-o operație de îndepărtare a țesutului
și vă asigur că acel băiat nu a suferit o astfel de operație.
Vreți să scrieți asta într-un document oficial?
Scuzați expresia, dar, la naiba, da.
Se pare că trece efectul anesteziei.
Dar mai bine scriu scrisoarea aceea chiar acum.
Să-i dăm puștiului puțin de gândit.
Dacă este el, s-a schimbat enorm. Știi cine sunt?
Sunteți profesoară.
Da, dar și profesorii au un nume. Care-i al meu?
Nu-mi amintesc.
Vă cunosc, dar nu-mi amintesc cum vă cheamă.
Doamna Fox. Acum du-te la locul tău.
Nu am spus să iei un loc, am spus să te duci la locul tău.
Trebuie să știi care este, I- ai ocupat aproape un an.
Doamnă Collins, dacă e fiul dvs, eu îmi înghit linia.
Nu numai că dau în scris, dar sunt gata să depun mărturie la tribunal
sau în fața președintelui Calvin Coolidge, dacă va fi nevoie.
Mulțumesc.
Ne vedem diseară, pentru emisiunea de la radio.
Succes.
Mă numesc Christine Collins. Bună dimineața.
Pe 10 martie, fiul meu de 9 ani, Walter Collins, a dispărut.
Și după 5 luni de căutări, mi-a fost adus un băiat din De Kalb, Illinois.
Mi s-a spus, ca și vouă, că acel băiat este fiul meu.
Nu e fiul meu.
Poliția din Los Angeles a greșit.
Și acesta e motivul așa-zisei sale transformări.
Am scrisori de la profesorii și medicii săi,
în care se confirmă că nu e fiul meu.
Voi face copii ale acestora și le veți primi mâine.
Am dat Poliției mai multe șanse de a-și recunoaște greșeala
și a reîncepe căutarea fiului meu.
Deoarece au refuzat,
sunt obligată să fac public cazul meu
și sper că aceasta îi va convinge
să termine ce au început și să-mi găsească fiul.
Vă mulțumesc foarte mult.
Morelli, caut-o pe femeia aia și adu-o aici.
Să intrați prin spate.
Da, domnule.
Pe aici, doamnă.
De ce intrăm prin spate?
Așa e ordinul. În față e plin de reporteri.
Luați loc, doamnă. Căpitanul Jones va veni imediat.
Cine vrea să preia un caz de la Poliția Călare Canadiană?
- Ybarra? - Ce? Au pierdut vreun elan?
E vorba de un tânăr imigrant ilegal, care trebuie extrădat în Canada.
Locuiește împreună cu vărul lui,
la o fermă de lângă Riverside, în Wineville.
Bine, mă ocup eu, tot n-am altceva de făcut.
Doamnă Collins.
Puteți să-I lăsați pe băiat aici. Va avea ea grijă de el.
Mari probleme ne-ați mai făcut, doamnă Collins.
Situația asta a pus în încurcătură tot Departamentul de Poliție.
Nu am vrut să pun pe nimeni în încurcătură.
Sigur că nu. Doar ați spus presei că v-am adus alt băiat, ca un compliment.
După ce am lucrat luni de zile la cazul dumneavoastră.
Vreți să ne faceți de râs? Asta vă dă satisfacție?
Sigur că nu.
Vreau să-mi găsiți fiul.
Știți care e problema dvs? Vreți să evitați răspunderile dvs ca mamă.
Vă plăcea să fiți o femeie liberă, nu? Să nu vă faceți griji pentru copil,
să vă duceți unde vreți, să faceți tot ce vreți,
să vă întâIniți cu cine vreți...
Dar noi v-am găsit fiul, I- am adus înapoi
și acum e un obstacol pentru dumneavoastră.
De aceea, ați pus la cale planul ăsta,
ca să-I ia statul și să-I crească în locul dumneavoastră.
- Nu-i așa? - Nu este adevărat.
Nu? Și băiatul spune că e fiul dvs. De ce ar susține asta?
Cum să se fi gândit să facă asta?
Nu știu. Știu doar că minte.
Poate că da. Poate că e un mincinos.
Dar așa a fost învățat, nu?
Amândoi sunteți niște mincinoși.
Sunteți o mincinoasă și faceți numai probleme.
Părerea mea e că n-aveți ce căuta pe străzile din Los Angeles.
Pentru că ori mințiți cu bună știință,
ori nu puteți deosebi minciuna de adevăr.
Care din două?
Sunteți o mamă rea sau faceți pe nebuna? Pentru că eu nu văd alte alternative.
Nu vă permit...
Vreți experți și doctori? Am și eu câțiva.
Doamnă Collins, insistați în continuare că băiatul de afară nu e fiul dvs?
Da.
- Vă rog, întoarceți-vă. - Ce?
- O să vă răniți. - Ce faceți? Nu puteți face asta.
O veți interna pe deținută
la Spitalul Municipal din Los Angeles, secția de psihiatrie.
Ce?
În fișa ei va scrie așa:
Acuzata susține că a fost înșelată de Poliție și de alte persoane,
care i-au adus un băiat și apoi au încercat să o convingă
că e al ei, dar ea susține că nu este.
Luați-o.
Doamna Collins s-a prezentat la noi pe 10 martie 1928,
când a reclamat dispariția fiului ei în vârstă de 9 ani.
Băiatul a fost dispărut până în luna august 1928.
De la întoarcerea lui, ea s-a plâns că nu fiul ei
și a cerut în repetate rânduri să fie găsit.
Suferă de paranoia, mania persecuției
și percepție deformată a realității.
Poate fi un pericol pentru ea însăși sau pentru alții.
Recomandăm internarea ei la Psihiatrie, până când își va recăpăta rațiunea.
- Numele? - Collins, Christine.
- E o greșeală... - Numele ofițerului răspunzător?
Căpitanul JJ Jones, Poliția Lincoln Heights.
Nu, vă rog. Poliția vrea să mă pedepsească...
Dacă nu vă calmați, vă pun în cămașă de forță. Asta vreți?
- Nu, doamnă. - Atunci purtați-vă frumos.
Cod 12.
Depărtați picioarele.
Mai mult.
Intrați.
Aceasta e rezerva dumneavoastră. Doctorul a plecat, dar vă va vedea mâine.
- Trebuie să vorbesc cu un șef de aici. - Îmi pare rău.
Asta e camera mea.
Pot să dau un telefon?
Aveți voie doar dacă vă purtați frumos.
Nu sunt permise ziare, reviste, radiouri, cărți
sau obiecte ascuțite. E spre binele dumneavoastră.
Nu, asta e camera mea.
Camera mea.
Nu, asta e camera mea.
Camera mea.
Vreo problemă?
S- a încins cam tare, asta e tot.
O să-și revină imediat.
Vrei să mă ajuți? Caut ferma Northcott, din Wineville.
Ferma Northcott?
Da, aproape ați ajuns.
Mergeți înainte, spre vest, vreo 5 kilometri.
Apoi o luați la dreapta
și drept înainte și ați ajuns.
S- a întâmplat ceva acolo?
Nu. Anchetez un caz legat de un minor.
- Mersi pentru ajutor. - Cu plăcere.
Vino încoace!
Sunt de la poliție.
Am mandat pentru un minor pe nume Sanford Clark.
Deschide ușa și dă-te la o parte.
Încetează!
Oprește-te
sau îți apăs fața de podea.
Încetează.
Dă mâinile încoace.
lisuse! Ce-i cu tine, puștiule?
Nu știi că e ilegal să ataci un polițist?
Ce mai contează acum?
Doar te trimitem înapoi în Canada, băiete.
Nu e sfârșitul lumii.
Ce?
Nu mai poți rămâne în SUA cât vrei tu, amice.
- Nicio veste de la doamna Collins? - Absolut nimic.
Du-te acasă la ea și vezi ce face. Dacă nu e acolo, întreabă vecinii.
Sunt pastorul Gustav A. Briegleb, de la biserica presbiteriană Sfântul Paul.
Vă aduc cuvântul Domnului la Radio KGF. Bună seara.
Speram să avem un oaspete în această seară, dar întârzie.
lar dacă ea nu e aici, ca să vă spună ce a spus presei azi după-amiază,
vă voi lămuri eu, pe cât posibil.
Vă voi spune ce s-a întâmplat și voi continua să vă spun,
în fiecare seară, aici, până când cineva va face ceva în această privință.
Aș dori un bilet spre Canada.
La Alberta sau Vancouver, orice tren pleacă în seara asta.
Nu am nimic până acolo în seara asta. Tot ce pot face
e să vă dau un bilet până la Seattle.
De acolo, luați o cursă locală sau treceți granița cu mașina.
E în regulă.
- Dus-întors? - Numai dus.
15 dolari.
Mulțumesc. Călătorie plăcută.
Micul dejun e peste jumătate de oră.
Trebuie să vorbesc cu medicul-șef.
Sala de mese e în capătul culoarului. Medicul vă va chema când va putea.
Ar trebui să mănânci.
Să mănânci e normal.
Trebuie să faci tot ce poți ca să pari normală.
E singura ta șansă.
- Mă numesc Carol Dexter. Tu? - Christine. Christine Collins.
Mănâncă tot. Știu că e greu, dar trebuie să încerci.
Am auzit vorbindu-se. Ești aici cu Codul 12?
Din ordinul Poliției?
Doctorii de aici își imaginează că, dacă Poliția te-a adus aici,
trebuie să existe un motiv.
La mine, nu există un motiv.
Sunt perfect sănătoasă mintal. Și le voi dovedi.
Cum?
Cu cât încerci să te porți mai normal, cu atât pari mai nebună.
Dacă râzi prea mult, ești isterică. Dacă nu zâmbești, ești depresivă.
lar dacă rămâi impasibilă, ești retrasă emoțional
și, poate, catatonică.
Te-ai gândit mult la asta?
Da. Nu-ți dai seama?
Ești cu Codul 12, la fel ca mine.
Suntem aici pentru exact aceleași motive.
Amândouă ne-am pus rău cu Poliția.
O vezi pe femeia de acolo?
A fost măritată cu un polițist care o bătea mereu.
Când a vrut să spună cuiva,
a adus-o aici.
lar cea de-acolo...
Polițiștii I-au bătut măr pe fratele ei.
I- au rupt ambele mâini.
lar când a vrut să spună totul presei...
Și tu?
Eu muncesc noaptea...
Adică... lucrez, noaptea.
În cluburi. În centru.
Un client începuse să mă lovească și nu se mai oprea,
așa că I-am reclamat și s-a dovedit că era polițist.
Cât ai clipi... am ajuns aici.
Dar nu e posibil așa ceva.
Glumești?
Se știe că femeile sunt fragile, emotive, fără logică,
și fără minte.
Și dacă spun ceva care deranjează,
sunt nebune date dracului.
Scuză-mi limbajul.
Dacă suntem țicnite, nimeni nu trebuie să ne asculte.
Cine e mai credibil? O nebună care vrea să strice reputația Poliției
sau un polițist?
Ajunse aici, ori ne purtăm cum trebuie și ne ținem gura, ori nu mai plecăm.
Sau plecăm acasă așa.
Oprește-te.
Te rog.
Clark... Sanford Clark.
Aici.
Actele sunt gata. Vei fi extrădat în Canada poimâine.
Poliția va hotărî ce va face cu tine după aceea.
Sper că șederea ta aici te-a convins să nu mai încerci să treci granița ilegal.
Stați puțin.
Vreau să vorbesc cu polițistul care m-a adus aici.
- Sigur are ceva mai important de făcut. - Vă rog.
E important.
Christine Collins.
Dnă Collins, sunt dr Jonathan Steele. Vă rog, luați loc.
Sper că v-ați simțit bine la noi până acum.
Da.
Credeam că v-a fost dificil la început.
Sigur că a fost foarte dificil, dar...
m- am simțit destul de bine.
Văd că v-au luat probe de sânge.
Pentru testul Wasserman. Să vadă dacă am sifilis.
Pentru că poate afecta mintea.
Faptul că ați fost testată pentru sifilis...
v- a supărat?
Nu, mi s-a spus că e procedura standard, așa că nu m-a deranjat.
Chiar e procedura standard.
Trebuie respectată întocmai.
Îmi imaginez că pe unii i- ar putea deranja, dar...
eu am înțeles.
În fișa dvs scrie că sunteți convinsă că poliția
I- a înlocuit cu un băiat fals pe fiul dvs.
Nu e un băiat fals,
dar nu e băiatul meu.
Mi-au adus alt băiat. Fiul meu e încă dispărut.
Ciudat, pentru că am aici un articol dintr-un ziar
cu fotografia dvs la gară, întâmpinându-vă fiul.
Dumneavoastră sunteți în fotografie, nu-i așa?
Da.
Deci, la început, era fiul dumneavoastră.
lar acum nu mai este fiul dumneavoastră.
Vi se întâmplă demult să vedeți oamenii schimbați, altfel decât sunt?
Oamenii nu se schimbă.
Nu credeți că oamenii se schimbă?
Nu asta am...
Poliția vă persecută?
Nu.
Poliția e aici ca să vă protejeze.
- Da. - Într-adevăr?
Da.
Ciudat, pentru că, atunci când ați fost adusă aici,
i- ați spus asistentei-șefe
că Poliția conspiră împotriva dvs.
și vrea să vă pedepsească cu bună știință.
Ori asistenta-șefă și rezidentele de aici
conspiră și ele împotriva dumneavoastră,
ori dvs v-ați schimbat părerea.
Aveți des probleme
în a deosebi realitatea de fantezie, doamnă Collins?
Îmi pare rău că v-am chemat pe vremea asta, dar băiatul a insistat.
Nu-i nimic. O să văd ce-are de spus și o să plec acasă.
Afară plouă cu găleata.
Sper să merite.
larăși tu, da?
la să vedem.
Nu e ușor, bine?
Nici să vin până aici pe ploaia asta nu a fost ușor.
Vărul meu e Gordon Northcott.
E proprietarul fermei unde m-ați găsit.
A zis că mă lasă să stau acolo dacă am grijă de fermă
când e el plecat.
Treburi mărunte, ceva de genul ăsta.
A zis că pot să rămân cât vreau.
Am crezut că o să pot să și plec când vreau.
Vrei să spui că te-a ținut prizonier?
Când am ajuns eu acolo, păreai liber ca o pasăre.
Puteai să pleci oricând.
Ba nu.
Ce-i asta?
- O justificare a șederii tale ilegale? - Nu.
Nu e vorba de asta.
- Nu am timp de așa ceva, da? - Ascultați-mă.
- El a zis... - Ce?
Ce a zis?
A zis că, dacă încerc să fug, mă omoară.
Nu știți cum e el,
ce-am făcut noi, ce m-a pus să fac.
Bine. Atunci ia-o de la început.
Ce te-a pus să faci?
Am omorât niște copii.
Ce?
N- am vrut, jur, m- a obligat să-I ajut.
A zis că, dacă nu vreau, mă omoară și pe mine.
Trebuie să mă ajutați, vă rog.
Mi-e frică. Nu vreau să merg în lad pentru că am omorât copii.
Ce copii? Despre ce vorbești?
Nu știu, nu le știam numele.
Numele?
Câți?
Câți copii?
În total?
Vreo 20, cred.
Minți.
Ba nu, e adevărat, jur.
Vrei să spui că ai ucis 20 de copii?
Da!
De fapt, nu i-am mai numărat, după un timp.
Gordon a zis că unul sau doi poate că au scăpat.
Nimeni nu omoară din senin 20 de copii, da?
Noi am făcut-o.
Cum?
Aducea doar unul sau doi o dată, uneori câte trei.
Știam mereu când urma să plecăm.
Curăța mașina.
Verifica dacă sunt bune cauciucurile.
Verifica motorul.
Îi era teamă că...
mașina se va strica și ne vor prinde.
De fiecare dată, mergeam în altă direcție.
Niciodată de două ori în aceeași parte a unui oraș.
Uneori mergeam cu mașina ore întregi.
Până găseam pe cineva.
Aici erai.
Te-am căutat ca disperații.
Ce?
Ai tăi au avut un accident.
Ne-au trimis să te căutăm. Sunt grav răniți.
Poliția i-a dus la spital, dar n-au avut timp să te caute,
așa că ne-au trimis pe noi.
Haide, urcă. Repede.
Trebuie să te ducem la spital.
Ca să-ți vezi părinții.
Puțini copii urcă în mașina unui străin, dar dacă văd acolo alt copil...
sunt convinși mai ușor.
Văzându-mă, se gândeau
că, dacă eu sunt acolo,
nu li se poate întâmpla nimic.
De câte ori urca unul în mașină, îmi venea să mor.
Când ajungeam înapoi la fermă îi închideam în cotețul păsărilor.
Vă e foame?
Păzește ușa, Sanford.
Fii atent la ușă.
Ce-i?
Nu vă fac niciun rău.
Vă e teamă că vă fac vreun rău?
Nu vă fac niciun rău.
Vino încoace.
Uneori, o făcea imediat.
Alteori aștepta.
Mai aducea câțiva, până se adunau vreo patru sau cinci.
Da!
Nu mai țipați.
Sanford, ți-am zis să fii atent la ușă!
Uneori...
lăsa unul sau doi în viață.
Mai mult morți decât vii, de fapt.
Îmi spunea...
"Termină-i, Stan, termină-i pe toți...
sau te termin eu pe tine!"
Și așa făceam.
I- am omorât.
Asta am făcut.
I- am omorât, Doamne, i- am omorât!
Dumnezeule!
Uită-te la mine.
Pe copiii aceia, dacă i-ai mai vedea,
crezi că i-ai recunoaște?
Nu știu.
S- ar putea.
N- am mai actualizat alea de mult dar, totuși...
Poate că...
Uită-te la astea, bine?
Dacă recunoști pe cineva, pune poza pe masă.
Îmi pare rău.
Doamne!
Eu n-am vrut, el m-a obligat.
Walter Collins, 9 ani Los Angeles
La naiba.
Și ăsta?
Uită-te.
Ești sigur?
Sunt sigur.
lisuse Hristoase!
Doamne!
Doamne...
lisuse Hristoase!
Ticălosul...
Minte. Te-ai prostit la cap, Les?
20 de copii, domnule.
Își bate joc de tine. Știe că a intrat în bucluc,
așa că a inventat o poveste cum că a fost forțat să rămână aici.
Cu tot respectul, domnule, nu cred.
Nu I-ați văzut. Puștiul e speriat de moarte.
L- a recunoscut pe acel băiat, Collins, dar noi I-am găsit, ai uitat?
Nu ai citit ziarele?
Sau poate că le-ai citit. Asta era?
Domnule, ascultați-mă...
Îmi cer scuze, domnule căpitan, dar a venit din nou.
Cine?
Pastorul Briegleb. Întreabă de Christine Collins.
Spune-i ticălosului să plece naibii din clădirea Poliției,
sau îI arestez pentru tulburarea liniștii publice.
Am încercat, dar a zis că nu pleacă. Nici el, nici prietenii lui.
Ce naiba?
lisuse.
Incredibil.
Domnule căpitan?
- Ybarra... - Da?
Fii atent.
Lasă tot și întoarce-te imediat aici.
Regulamentul spune că orice acuzație de crimă
trebuie investigată.
E vorba de niște copii, pentru numele lui Dumnezeu!
Regulamentul e cum spun eu.
Îți ordon să te întorci aici cu puștiul ăla, ai înțeles?
Nu discuta cu nimeni și adu-I aici pe puști. Clar?
Cu nimeni.
Domnule căpitan Jones...
Băieți...
Ce naiba ați făcut cu Christine Collins? Și nu încercați să mințiți,
pentru că mai mulți vecini au văzut-o în mașina Poliției.
Doamna Collins a fost pusă sub protecția autorităților,
ca urmare a unei crize nervoase.
Ce?
Primește cel mai bun tratament posibil. Și cu asta am terminat.
Următoarea.
- Haide, tu urmezi. - Pentru ce?
Pentru medicament.
Ce fel de medicament?
O să-ți facă bine. Te va ajuta să te relaxezi.
Nu vreau să mă relaxez.
- Trebuie să-I iei. - Dar nu știu ce este!
Domnule doctor Steele!
Las-o.
Nu vreau să iau nimic, nu știu ce e, nu am nimic,
așa că nu am nevoie de medicamente.
Nu aveți nimic.
Nu am nimic.
Nu, vă simțiți bine.
Da, așa este.
Păi, atunci nu aveți nimic împotrivă să semnați asta.
Astfel, recunoașteți că v-ați înșelat când ați spus că băiatul
pe care vi I-a adus Poliția nu este al dumneavoastră,
că Poliția a procedat corect când v-a trimis aici pentru observații
și că întreaga răspundere vă aparține. Semnați.
Nu semnez așa ceva.
Înseamnă că starea dumneavoastră nu s-a ameliorat.
Semnați și veți pleca de-aici chiar mâine dimineață.
Dar nu m-am înșelat. Nu e fiul meu.
Fiul meu e încă dispărut.
Doamnă Collins, deveniți cam agitată.
Da, dar... Nu semnez, pentru că nu este fiul meu!
Infirmier!
Acela nu e fiul meu.
- Infirmier! - Fiul meu a dispărut!
Pacienta are o criză de isterie.
Administrați-i un sedativ!
Nu vreau!
Încetați!
Deschide gura.
Înghite.
Nu te băga!
Nu te privește.
Nu te băga. E treaba poliției.
Voi, toate. Nu vă băgați sau veți avea probleme.
Nu ai destule probleme cu legea, fiind o târfă?
Atac asupra unui cadru medical. În sala 18.
Nu! Opriți-vă!
Încetați!
Haide, băiete.
Walter Collins, 9 ani.
Scuză-mă.
E în regulă, îI preiau eu.
Dar...
Trebuie să-i punem niște întrebări.
Mulțumesc. Să mergem.
Freddy, Ross, veniți cu mine. Vă explic totul pe drum.
Am înțeles.
Nu trebuia să faci asta.
Așa am vrut eu.
M- am simțit bine.
Am pierdut doi bebeluși din cauza unor medici perverși.
N- am avut ce face.
N- am avut cum să lupt împotriva lor.
Tu ai. Să nu te oprești.
Nu.
Să-i ia naiba, pe ei și pe toți ai lor.
Nu așa vorbește o doamnă.
Păi...
Uneori exact așa trebuie să vorbești.
Da?
Când nu mai ai nimic de pierdut.
Nu ai voie aici.
Controlează casa.
Tu, hambarul.
Nu e nimeni.
Nici aici.
Adu o lopată.
Bine.
Să mergem.
Haide.
Arată-mi.
Haide, arată-mi.
Acolo?
Sigur?
Da.
Sapă.
Tu i-ai îngropat, tu o să-i dezgropi.
Haide, sapă.
Fă ce-ți spun. Sapă.
Doamne...
Sunați la secție.
Să vină urgent legistul și toți polițiștii pe o rază de 35 km.
Apoi dați-I în urmărire pe Gordon Stewart Northcott.
Datele lui sunt în mașină. Haideți.
Oprește-te, băiete.
Poți să te oprești. S- a terminat.
De-acum ne ocupăm noi de tot.
De-acum ne...
Ne ocupăm noi de tot, da?
Gata, s-a terminat.
E în regulă.
E în regulă. S-a terminat.
Fișa.
Retrage-te, te rog.
Văd că refuzați în continuare medicația și hrana.
Șase zile, doamnă Collins, și niciun progres.
Va trebui să recurgem la măsuri mai drastice.
Dar poate vreți să dovediți că vă simțiți mai bine,
semnând asta.
Du-te naibii, tu și toți ai tăi.
Camera 18.
Vreau să vorbesc cu cineva din conducere, imediat.
Vă rog.
Cine e șef aici?
Eu sunt medicul-șef.
Sunteți medicul care a internat-o pe Christine Collins?
Îmi pare rău, nu discutăm despre cazurile noastre cu nimeni.
Ba despre acesta veți discuta. Citiți aici.
Citiți.
Opriți-vă.
Doamnă Collins, pentru ultima dată. Vreți sau nu să semnați scrisoarea?
Nu.
Puteți pleca.
Ce?
Hainele dumneavoastră sunt alături, vă puteți schimba acolo.
- Alături? - Da, exact.
Du-te să-i arăți.
Dumnezeule.
Soră, vreau să văd orice hârtie aveți privind cazul dnei Christine Collins,
chiar în clipa asta. Ai înțeles? Absolut tot.
Când va fi externată?
Uraganul lovește Palm Beach! Babe Ruth lovește și câștigă!
Cadavre de copii găsite în Riverside!
Cea mai gravă crimă comisă vreodată în Los Angeles!
Băiatul Collins, presupus mort!
Doamnă Collins, îmi pare foarte rău.
Domnule căpitan, modul în care v- ați ocupat de cazul Christine Collins
a expus Poliția oprobriului public.
Putem fi trași la răspundere atât civil, cât și penal.
Nimeni nu putea ști ce s-a întâmplat la ferma aceea.
Nici noi, nici Comisariatul local.
În ceea ce-o privește pe doamna Collins,
încă nu sunt convins că fiul ei se află printre victime.
- Nu? - Nu.
Patru băieți din fotografiile cu copii dispăruți seamănă cu el.
Poate că Sanford Clark s-a înșelat.
Poate că da. Și atunci mă întreb.
Cui îi pasă?
Domnule?
Primarul vrea ca povestea asta să fie uitată.
Eu vreau ca povestea asta să fie uitată.
lar pentru asta, trebuie să nu mai susții
că Walter Collins nu se află printre băieții uciși la ferma aia.
Pentru că, dacă băiatul pe care I-ai adus nu e Walter Collins și nu e nici mort,
atunci unde naiba e?
Oamenii vor vrea să știe de ce nu I-am găsit,
de ce nu ne facem treaba.
Dar dacă, pe de altă parte,
este sau ar putea fi printre cei uciși în Wineville,
atunci nu vor mai fi întrebări.
E un moment de stânjeneală prin care va trebui să treci.
Dar mai bine o mică stânjeneală decât o mare problemă, nu-i așa?
Da, domnule.
Băiatul e dispărut de aproape un an.
Dacă era să fie găsit, s- ar fi întâmplat până acum.
Indiferent dacă e la ferma aia sau nu, probabil e mort pe undeva.
Mama lui mai bine acceptă acum decât mai târziu, nu crezi?
- Da, domnule. - Bine.
Asta e tot, dle căpitan.
Dacă asta vrei, atunci am terminat.
Sună la închisoare și spune-le că-I trimitem acolo până la proces.
Stați puțin. N-am făcut nimic. Atunci nici măcar nu eram aici.
Susținând că ești Walter Collins, ai împiedicat o anchetă a poliției
asupra unui caz de răpire și crimă.
Poți fi acuzat de complicitate la crimă. Și asta e foarte rău.
La închisoare e mult mai rău ca la casa de corecție sau la orfelinat.
Mult mai rău.
Nu puteți face asta. Sunt doar un copil.
Și Sanford Clark e copil. Are 15 ani. Și merge la închisoare.
Toți criminalii și complicii lor merg la închisoare. Se știe asta.
Luați-I de aici. Nu mai am ce face.
Stați, nu vreau la închisoare.
Dovedește-o.
Știam că la Los Angeles se fac filmele cu Tom Mix.
M- am gândit că o să mă întâInesc cu Tom Mix și poate mă lasă
să-i călăresc calul.
Pe calul lui îI cheamă Tony, știați asta?
Cum vă simțiți?
Bine.
O mașină a poliției e încă în față.
Cred că așteaptă să vadă ce avem de gând să facem.
- Mă duc acasă. - Și apoi?
Apoi mă voi gândi la ce le-au făcut acelor femei
și la ce au făcut în cazul lui Walter.
Mereu îi spuneam să nu înceapă niciodată o bătaie, dar întotdeauna să o termine.
Nu eu am început bătălia asta, dar o voi termina.
Dnă Collins, cred că ați câștigat suficientă notorietate
încât să nu vină poliția după dvs în văzul lumii.
Dar trebuie să vă avertizez că
asta s-ar putea schimba dacă-și vor considera poziția amenințată.
Chiar foarte repede.
Ce-o să mai îmi facă acum?
N- au nimic împotriva mea.
Mă duc acasă acum.
Vancouver, Canada 20 septembrie 1928.
Bună, surioară.
Gordon.
Nu știam că te-ai întors în oraș.
Da, am venit acum câteva zile.
Am vrut să-ți fac o surpriză. E în regulă?
Da.
Sigur că da.
Intră.
Unde e nepoțica mea?
S- a dus în oraș. Se întoarce diseară.
Bob e aici.
Bine, o să-I întreb dacă pot să stau la voi câteva zile.
- Să stai? - Da.
Pot să mă duc până la baie?
Drumul a fost lung și aș vrea să fac un duș.
Desigur.
El era?
Bine, du-te la vecini, iar eu voi chema poliția.
Fugi.
Centrala. Unde vă fac legătura?
E la etaj.
Voi intrați prin spate.
Doamnă Collins, aș dori să vi-I prezint pe prietenul meu, domnul Hahn.
Doamnă Collins...
Sincere condoleanțe pentru pierderea suferită.
Putem intra?
Vă mulțumesc, dar încă nu au fost identificate
rămășițele pământești ale fiului meu.
Știu că nu vă e ușor.
Fiica mea a murit de poliomielită, acum 5 ani.
Nu există zi în care să nu mă gândesc,
"Trebuie să-i spun asta lui Claudine". Apoi îmi amintesc că ea nu mai e.
Vă rog să luați loc.
Am dat telefoane toată dimineața,
pentru o audiență la Comisariatul de Poliție,
dar mi-au spus să nu depun mărturie și să nu chem martori,
pentru că nu e necesar.
Știu. Potrivit surselor mele, Comisariatul va susține
că Jones și Poliția din Los Angeles nu au greșit absolut cu nimic
și că întreaga vină aparține băiatului.
lar pe dumneavoastră au fost obligați să vă interneze, ca să fiți în siguranță.
Cred că trebuie să angajez un avocat și să-i dau în judecată.
Am fost la cel mai bun avocat din oraș, care a pledat în 4 procese
împotriva Primăriei și a câștigat. Din păcate, nu ne putem permite
să îI angajăm.
Înțeleg.
De aceea eu voi face asta gratis.
E o onoare pentru mine să vă apăr cauza, doamnă Collins.
În 15 ani de când sunt avocat nu am văzut niciodată pe cineva
să lupte cu atâta hotărâre
împotriva unei nedreptăți atât de evidente.
Mulțumesc.
Da?
Numele meu e S.S. Hahn și am un ordin judecătoresc
pentru eliberarea imediată a tuturor femeilor internate
în această instituție pe baza așa-numitului Cod 12,
în vederea unei anchete oficiale pentru stabilirea motivelor internării lor.
Îmi pare rău, dar medicul-șef nu...
Doamnă, nu ați înțeles.
Ori le dați drumul persoanelor menționate,
ori veți ajunge dvs după gratii.
Nu vă pot permite...
Doamnă, dați-vă la o parte.
Dle Northcott, aveți vreun comentariu privind arestarea dumneavoastră?
Nu, mă simt bine.
Am fost într-o mică vacanță, a fost o vacanță foarte plăcută.
Poliția a avut grijă să mă distrez grozav.
Cum ați făcut ca să nu fiți prins?
Păi, am fost prins, nu-i așa?
Credeam că nici nu vor să mă prindă, până de curând.
Nici nu au încercat.
Valiza mea încă are inițialele mele pe ea.
Știți de ce vă căuta poliția?
Nu, dar cred că ar fi mai bine dacă nu mi-aș da cu părerea.
Nu aveți nimic să le spuneți părinților copiilor pe care i-ați ucis?
Nu comentez.
Domnule primar Cryer...
Ce surpriză.
Ca și astea.
Citații, cereri pentru depoziții, interogatorii,
toate cerute de domnul Hahn și noua lui clientă, Christine Collins.
Nu le citi acum.
Vei primi imediat un exemplar din fiecare.
Consiliul municipal a mai hotărât
să se implice în povestea asta, începând chiar de acum.
Fir-ar să fie!
Credeam că totul va fi uitat.
E an electoral, nu-mi permit astfel de subiecte de ziar.
Va fi uitat, domnule. I-am dat căpitanului Jones instrucțiuni clare.
Mă tem că scuzele lui publice nu vor fi suficiente.
Dacă îI scoatem din peisaj pentru un timp,
poate că spiritele se calmează, până la sfârșitul audierilor.
Ce se întâmplă?
E cea mai mare manifestație pe care am văzut-o vreodată.
Manifestație?
Da, în favoarea acelei femei, Collins, îți vine să crezi?
Doamne!
Misterioase sunt căile Domnului, doamnă Collins.
Doamnelor și domnilor, atenție, vă rog.
În această sală s-au adunat mai mulți oameni ca niciodată.
De aceea, vă rog să vă abțineți de la orice fel de manifestare.
Suntem aici pentru a cunoaște toate detaliile acestui caz
și vom asculta pe toată lumea,
chit că vom sta aici o săptămână întreagă.
Domnule Thorpe, nu văd aici pe nimeni de la Comisariatul Poliției.
Este în sală cineva de la Departamentul de Poliție?
Comandantul Davis este aici?
Căpitanul Jones este aici?
- Reprezintă cineva Poliția? - Să mergem în sala de vizavi puțin.
Trebuie să vedeți ceva.
Nu-mi place că trebuie să amân ședința înainte chiar de a începe,
dar trebuie să dau câteva telefoane.
Poliția a vrut audieri cu ușile închise,
pentru a evita exact haosul care există peste stradă.
Doamnă Collins.
Sunt Leanne Clay.
El este soțul meu, John.
Vreau să-mi exprim întreaga compasiune.
Ne-a fost greu când așteptam să ne spună ceva de fiul nostru, David,
dar ce se întâmplă acum...
...ceea ce v-a făcut Poliția
este, pur și simplu...
de neconceput.
Ridicați-vă.
- Vă rog să luați loc. - Aduceți-I.
Bună.
Te-am văzut în ziare.
Mare curaj ai avut să înfrunți poliția așa.
Acuzatul e rugat să se ridice.
Gordon Stewart Northcott,
ești acuzat de comiterea a trei crime cu premeditare
și a altor 17 delicte anchetate de Procuratura locală.
Cum pledezi?
Nevinovat, onorată instanță.
Poți să iei loc, domnule Northcott.
Pentru că acuzatul ar putea fugi în afara țării,
nu va fi stabilită nicio cauțiune.
Curtea a stabilit ca audierile preliminare să aibă loc mâine dimineață.
Copilul Walter Collins a fost dat dispărut pe 10 martie 1928.
Apoi a fost dat în căutare la nivel național.
Pe 18 august, am primit o telegramă în care eram anunțați
că un băiat cu semnalmentele lui a fost găsit în De Kalb, Illinois.
La interogatoriu a afirmat că e Walter Collins.
Am făcut demersurile necesare aducerii lui înapoi în California.
lar doamna Collins v-a spus că nu este fiul ei.
Da, i-a contestat identitatea, în pofida tuturor dovezilor.
Dar, după cum au demonstrat evenimentele ulterioare, avea dreptate.
Ce v-a determinat să o internați într-un spital de psihiatrie?
Dacă băiatul era sau nu fiul ei nu a contat când am decis asta.
În acea perioadă, ea se comporta ciudat.
Avea o atitudine rece și impasibilă,
mai ales la întâInirea cu băiatul găsit de noi în De Kalb,
dar și în discuțiile ulterioare.
Datorită acestui comportament, am decis internarea ei
la secția de Psihiatrie a Spitalului din Los Angeles.
Pur și simplu.
Pocniți din degete și o femeie nevinovată e forțată să intre la balamuc.
Nu a fost forțată.
Orice familie din acest stat e în mare pericol dacă un șef de poliție
poate chema o femeie în biroul lui, iar 5 minute mai târziu
aceasta e internată forțat la Psihiatrie, din ordinul lui.
Nu a fost forțată.
Nu a fost forțată!
Ce ați spus, domnule căpitan?
Nu a fost forțată. A fost trimisă sub escortă.
Escortată, forțată, verbul nu contează.
Ce contează este că internarea a fost ordonată fără mandat.
Am o copie la indigo a declarației pe proprie răspundere
anexat la dosarul "Statul California contra Christine Collins".
Cine a semnat declarația?
Eu.
Să vedem dacă am înțeles bine.
O femeie e trimisă la balamuc, fără mandat, pentru că nu exista așa ceva.
Când mandatul este, în sfârșit, scris, câteva zile mai târziu,
nici nu mai trebuia semnat sau avizat de un judecător,
pentru că ea era deja la ospiciu.
Așa este, domnule căpitan?
Practic, da.
A trebuit să fac o excepție, pentru că situația era ieșită din comun.
Suntem noi de vină că am fost mințiți de un băiat
care susținea că este Walter Collins? Nu.
Având în vedere declarațiile lui și comportamentul ei ciudat,
cine nu s-ar fi întrebat dacă nu cumva are ceva la cap?
Pentru că v-a contrazis?
Nu, pentru că nu asculta.
Pentru că persista în încăpățânarea ei,
pentru că voia să rezolve cazul singură,
în loc să îI lase în grija cuiva calificat pentru asta.
- Pentru că ea... - Lupta pentru viața fiului ei!
Un băiat care ar trăi acum, dacă voi nu pierdeați timp prețios
susținând că nu ați greșit cu nimic.
Și, până la urmă...
...asta s-a întâmplat, nu-i așa?
La un moment dat, în timp ce se întâmplau toate astea,
Walter Collins a fost ucis cu săIbăticie,
împreună cu alți 19 băieți,
la ferma Northcott din Wineville.
Așa este, domnule căpitan?
Da, așa este.
Nu mai am întrebări.
Deci, după mari eforturi, am reușit să aflăm cine e acest băiat,
care a generat atâtea probleme.
Este Arthur Hutchins, din Cedar Rapids, Iowa.
Odată cu asta și cu arestarea celui vinovat de asasinarea
adevăratului Walter Collins, am clarificat 2 dintre cele mai mari misterioase cazuri
din istoria Los Angelesului.
Sper că dumneavoastră, domnii de la presă,
veți scrie și despre lucrurile bune pe care le facem,
nu doar despre greșelile pe care le comitem uneori.
Domnilor, permiteți-mi să v-o prezint pe adevărata mamă a băiatului,
doamna Janet Hutchins.
Arthur.
Sper că nu v-a făcut prea mari probleme.
Nu, deloc.
Vreți să faceți o fotografie, băieți?
Doamnă Hutchins, doamna Collins, femeia la care a locuit,
ar dori să păstreze astea.
Sunt hainele lui.
Mulțumesc.
Nu-i drăguț, Arthur?
Mulțumește-i domnului polițist.
Nu le vreau. Dați-le altcuiva.
Precoce puștiul, nu-i așa?
Nu eu am fost de vină, ci poliția.
Ei au spus că sunt Walter Collins, nu eu. N- a fost ideea mea.
Nu a fost ideea mea!
Așa, dă vina pe poliție când greșești. Am mai văzut asta în ultima vreme.
Ai grijă de tine, Arthur.
Drum bun.
Gata, băieți, asta e tot pe ziua de azi.
Era 10 martie.
M- am întors acasă de la serviciu
și fiul meu de 9 ani, Walter, dispăruse.
Căpitanul Jones a acționat conform unei informații pe care o credea corectă.
Walter Collins avea un mic spațiu între dinți...
Băiatul acela nu a fost niciodată elevul meu, pot să vă asigur.
Suntem încrezători că bunii noștri prieteni, polițiștii,
ne vor indica persoanele al căror comportament
este inacceptabil pentru societate.
Era cu 10 centimetri mai scund decât la ultima măsurătoare...
Unele dintre aceste fotografii ilustrează...
...ceea ce mi-a spus Sanford Clark.
- A ajutat la uciderea acestui copil. - Mulțumesc, dle detectiv.
Doamnelor și domnilor jurați, vă rog să priviți aceste fotografii.
Ele arată, fără urmă de îndoială, circumstanțele
și natura acestor crime.
Sunt aici, domnule pastor.
Când Walter era aici, intram în camera lui când dormea.
Și, chiar dacă nu-I vedeam și nici nu-I auzeam,
îi simțeam prezența.
De aceea nu cred că Walter a murit.
Îi simt încă prezența.
Doamnă Collins...
Nu, știu ce a spus poliția.
Dar unele cadavre găsite la ferma aceea
nu au putut fi identificate.
Și poate că puștiul acela s-a înșelat când a ales poza lui Walter.
Înțeleg că nu puteți accepta.
Nicio mamă n-ar putea.
Dar cred că e momentul să lăsați totul în urmă
și să vă continuați viața.
Fiul dumneavoastră așa ar fi vrut.
Poate că da.
Poate vrea să-I caut în continuare.
Poate e undeva și mă așteaptă.
Cred că, într-adevăr, așteaptă.
Așteaptă în locul acela unde ne ducem toți cândva,
ca să-i întâInim pe cei dragi.
Și, în ziua aceea, el va ști că ați făcut tot posibilul.
Totul.
- Ar trebui să mergem. - Imediat.
Ședința începe.
Completul de judecată a ascultat toate mărturiile
și, având în vedere faptele prezentate,
recomandăm ca suspendarea căpitanului Jones
să devină permanentă.
Liniște, vă rog.
Domnule președinte, juriul a dat verdictul?
Da, onorată instanță.
Acuzatul e rugat să se ridice.
În al doilea rând.
Pașii urmați într-o investigație vor fi schimbați
față de reglementările și procedurile prin care un cetățean
al acestui oraș poate fi internat
într-un spital de psihiatrie.
Puteți citi verdictul.
Noi, jurații, considerăm că acuzatul, Gordon Stewart Northcott,
este vinovat de toate capetele de acuzare de crimă cu premeditare.
În sfârșit, reinstaurarea încrederii în Departamentul de Poliție
poate fi realizată numai
prin schimbarea din funcție a șefului Poliției.
Curtea recomandă aceasta.
Declar ședința închisă.
Acuzatul dorește să facă vreo declarație înainte de aplicarea sentinței?
Vreau să fie foarte clar...
Nici nu așteptam altceva de la dumneavoastră,
"onorată" instanță, sau de la acest tribunal.
Singura care merită considerație este ea,
pentru că e singura care nu m-a vorbit de rău în presă,
e singura care știe ce înseamnă să fii persecutat de poliție
pentru ceva ce n-ai făcut...
Ajunge.
Și să fii aruncat într-o gaură, ca un șobolan, și uitat acolo.
Nu I-am ucis pe fiul dumneavoastră, doamnă Collins.
Domnule avocat, să înceteze!
Nu am făcut asta.
Controlați-vă clientul,
sau ordon încătușarea lui.
Dă-mi drumul!
Gordon Stewart Northcott...
În urma verdictului, veți fi deținut la închisoarea San Quentin,
unde veți avea regim de izolare pentru o perioadă de 2 ani.
Până la 2 octombrie 1930,
zi în care...
...vei fi spânzurat.
Dumnezeu să aibă milă de sufletul tău.
30 septembrie, 1930
Pot să iau o pauză de 10 minute?
Desigur.
Știi...
Într-una din zile, chiar ar trebui să-ți iei pauza asta de 10 minute.
Ți-ar prinde bine.
Mai vedem.
Sunt Christine Collins. Am telefonat și ieri.
Mă întrebam dacă v- ați uitat în arhivă,
poate există cineva cu semnalmentele fiului meu.
Walter Collins.
Înțeleg.
Dacă nu vă deranjează, voi mai telefona peste o lună.
- Mulțumesc mult. - Doamnă Collins.
- Eu doar... - Da, știu.
De fapt, despre asta voiam să vorbim.
Este vorba de Walter.
Am primit o telegramă foarte ciudată.
De la cine?
Gordon Northcott.
A cerut să vă vadă.
De ce?
Știe că încă vă căutați fiul și, înainte să moară...
Spune că a mințit când a spus că nu I-a ucis pe Walter.
Christine...
Vrea să recunoască, în sfârșit, că el a făcut-o.
A spus că, dacă te duci la el, îți va spune adevărul, direct,
ca să-ți poți continua viața și să-ți regăsești pacea sufletească.
Așa cum știi, va fi executat poimâine, la San Quentin.
Deci n-ai prea mult timp.
Mi-a trebuit aproape toată dimineața să fac toate demersurile.
Se pare că ești prima femeie, în 30 de ani, căreia i se permite
să viziteze un criminal în serie,
în ziua de dinaintea execuției sale.
E totul în regulă, doamnă?
Da.
Vom fi la ușă.
20 de minute.
Bănuiesc că n-ai o țigară.
Domnule Northcott, m- ai rugat să vin aici.
Ai spus că, dacă vin, îmi spui adevărul despre fiul meu.
Da, ai dreptate, așa am spus.
Dar vezi tu...
Adevărul e că nu credeam că o să vii.
Și acum...
Și acum ce?
Nu mă așteptam să...
Nu vreau să te văd.
Nu vrei să mă vezi?
Nu.
Nu pot să fac asta. Nu vreau să vorbesc cu tine,
nu pot, având în vedere ce mi se va întâmpla mâine.
Una a fost să trimit telegrama, a fost foarte simplu,
dar acum, că ești aici,
în persoană, știi...
Nu pot să-ți spun ceea ce vrei să auzi.
De ce nu?
Pentru că nu vreau să mor cu o minciună pe buze.
Mi-am ispășit pedeapsa.
L- am rugat pe Dumnezeu să mă ierte și cred că m-a iertat.
Și m-am purtat bine de atunci.
Dar dacă mint acum, dacă păcătuiesc iar,
nu voi mai avea timp și nu voi mai fi iertat.
Și nu vreau să ajung în lad.
Domnule Northcott, tu m-ai rugat pe mine să vin aici.
Domnule Northcott, te rog să te uiți la mine.
L- ai ucis pe fiul meu?
- Nu știu despre ce vorbești. - Ba știi.
L- ai ucis pe fiul meu?
Ți-am spus, nu vreau să vorbesc cu tine acum.
L- ai ucis pe fiul meu?!
L- ai ucis pe fiul meu?
- Nu știu. - Nu știi? Nu-ți amintești?
L- ai ucis pe fiul meu?
Nu știu.
Răspunde-mi.
- Nu știu. - Răspunde.
L- ai ucis pe fiul meu?
- Păstrează distanța. - Sau ce?
L- ai ucis pe fiul meu?
Îi știi numele.
Îi știi numele, ai spus că era un înger.
Îi știi numele! L- ai ucis pe fiul meu?
- Nu vreau să spun. - L-ai ucis pe fiul meu?
L- ai ucis pe fiul meu? Răspunde-mi.
- De ce? - Răspunde-mi!
- Îmi faci ceva? - Sper să ajungi în lad.
Sper să ajungi în lad!
- L-ai ucis pe fiul meu? - Paznic!
Paznic!
L- ai ucis pe fiul meu?
- Haideți. - Să ajungi în lad.
Sper să ajungi în lad.
Sper să ajungi în lad!
L- ai ucis pe fiul meu?
Gordon Stewart Northcott, ai fost condamnat pentru crimă.
Pedeapsa este moartea prin spânzurare.
Nu există nicio anulare sau amânare a pedepsei,
așa că execuția va avea loc,
după cum prevede legislația statului California.
Vrei să rostești ultimele tale cuvinte?
Nu.
N- am nimic de spus.
Am cugetul curat,
pentru că m-am spovedit, așa cum am dorit.
O să mă doară?
Nu mă faceți să urc așa de repede!
Vă rog, nu!
13 trepte... 13 trepte...
Dar nu m-am atins de toți, ticăloșilor.
Nu i-am atins pe toți!
Vă rog!
O rugăciune... vă rog.
Doamne!
Vă rog.
Vă rog, cineva să spună o rugăciune pentru mine!
27 februarie, 1935
Diseară e petrecere la mine acasă, cu ocazia premiilor Academiei.
Vii și tu?
Am o mie de formulare de completat.
Haide, te rog...
Liniile telefonice sunt blocate de-aici până la Baltimore.
Cineva trebuie să rezolve problema.
Distracție plăcută. Eu voi asculta la radio.
Bine.
Noapte bună.
Ascultă, eu chiar...
Bună, Ben.
Mă întâInesc cu niște prieteni la Musso & Frank, diseară.
Vom urmări ceremonia decernării Oscarurilor la restaurant.
Va fi o seară de neuitat.
Mi-ar plăcea să vii și tu.
Am multă treabă aici.
Noapte bună.
Ben!
Am pariat 2 dolari că "S-a întâmplat într-o noapte"
va câștiga la "Cel mai bun film".
Se pare că aici numai eu cred că are mai multe șanse decât "Cleopatra".
Dacă va câștiga, am putea sărbători mâine seară?
S- a făcut, Christine. La revedere.
Dacă o să câștige, te sun.
Eu voi fi aici.
Supraevaluat.
Cu Clark Gable și Claudette Colbert, fără comentarii.
Dați-mi plicul, vă rog.
Și câștigătorul este...
"S-a întâmplat într-o noapte".
Știam eu.
Fac cinste.
Christine Collins?
Da, eu sunt.
Sunt doamna Clay, vă mai amintiți de mine?
Doamnă Clay, sigur că îmi amintesc.
V- am sunat imediat.
Ce s-a întâmplat?
Poliția tocmai ne-a sunat. L- au găsit pe băiat, Christine.
Unde este?
La circa de poliție Lincoln Heights. Ne ducem acolo chiar acum.
Vin și eu.
Am vrut să-I văd, dar au spus că trebuie să vorbească ei cu el mai întâi.
Dar sunt siguri?
Sunt siguri.
Dar mai important e că... eu sunt sigură.
E chiar băiatul meu, e David. Trăiește, Christine.
L- au găsit în Hysperia.
Te-au rugat să-i ajuți să găsească un câine.
Da.
După ce ai urcat în mașină, ce s-a întâmplat?
Am mers mult timp, până am ajuns la o fermă.
Haide, David.
David, haide! Nu te mai împotrivi atâta!
Mai erau copii acolo?
Da, cinci, cred.
Dar a trecut mult timp de-atunci.
Salut, băieți. El e David.
Știu că o să vă împrieteniți.
Dați-vă înapoi! Gura!
Ai vorbit cu ei?
Da?
Îți amintești numele lor?
Da.
Doi dintre ei erau frați. Cred că îi chema... Winslow.
Mai era un băiat mai mare, îI chema Jeffrey.
Și mai era Walter.
Walter?
Da.
Îmi amintești numele de familie al lui Walter?
Collins...
Walter Collins.
Spune-mi ceva.
Dacă abia îți amintești numele celorlalți,
cum de mai știi numele lui complet?
Pentru că a făcut ceva.
Walter și Jeffrey vorbeau.
Au tot căutat, până au văzut că într-un loc sârma era ruptă.
Puteam să ieșim pe-acolo.
Când am fugit am făcut mult zgomot.
Și era întuneric.
Așa că m-am încurcat în sârmă.
Ajutor!
Mi-am prins piciorul.
Ajută-mă, te rog!
O să vină!
Fugi!
Unde naiba...
Hei!
Întoarceți-vă imediat!
Stați pe loc!
Vezi ce fac ceilalți.
Băieți! vin eu după voi!
Fir-ar să fie!
O să vă găsesc, oriunde ați fi.
- Nu sunt aici! - Haide, urcă în mașină.
Vă găsesc eu.
Fir-ar să fie!
Urcă în mașină, Sanford.
De atunci, nu I-am mai văzut pe niciunul dintre ei.
Deci nu știi dacă a reușit să-i prindă?
Nu.
Tot ce știu e că...
...dacă Walter nu se întorcea să mă ajute,
nu cred că mai ieșeam vreodată viu de acolo.
Bine.
Ce s-a întâmplat apoi?
Am evitat să merg pe șosea, până am văzut un tren oprit la un macaz
și m-am urcat în el.
De ce n-ai povestit nimănui ce-ai pățit?
Mi-a fost frică.
M- am gândit că o să mă caute,
pe mine sau pe ai mei.
Așa că nu am spus nimănui.
Eram pe cont propriu, până când mi-a dat să mănânc o doamnă,
doamna Lansing.
I- am spus că sunt orfan și nu am unde să stau.
Mi-a spus că pot rămâne acolo.
Și așa am făcut.
În fiecare noapte mă trezeam, crezând că ei sunt afară, la fereastră.
Apoi am auzit poliția vorbind la radio
despre ce s-a întâmplat la fermă.
Și m-am gândit că, de-acum, chiar nu mă mai pot întoarce.
De ce? De ce nu?
Dacă nu spusesem nimănui ce s-a întâmplat,
mi-a fost teamă că voi fi învinuit de moartea acelor copii.
Așa că am stat ascuns.
Ce te-a făcut să apari acum, după atâta timp?
De ce tocmai acum?
Mi-era dor de mama.
Mi-era dor de tata.
Vreau la mine acasă.
Tot nu-mi vine să cred.
Au trecut cinci ani, cazul era închis, toți credeau că e mort,
și uite că el apare.
Și numai datorită lui Walter.
Fiul dumneavoastră a făcut un lucru curajos, dnă Collins.
Ar trebui să fiți foarte mândră de el.
Sunt.
Tot credeți că îI veți găsi?
De ce nu?
Trei băieți au fugit în noaptea aceea.
Dacă unul a scăpat cu viață, poate au reușit și ceilalți doi.
Poate că și Walter se ascunde, pentru că și lui îi e frică.
Îi e teamă să se întoarcă acasă și să spună cine e
sau îi este frică să nu aibă probleme...
În orice caz, acum am ceva ce n-am avut până azi.
Ce anume?
Speranță.
După proces, căpitanul Jones a fost concediat.
Davis, comandantul Poliției, a fost retrogradat,
iar primarul Cryer n-a mai candidat în alegerile municipale.
Până la sfârșitul vieții sale, pastorul Briegleb
a denunțat în emisiunea sa de la radio
abuzurile comise de poliție și corupția politicienilor.
Ca urmare a scandalului declanșat, numele localități Wineville din California
a fost schimbat în Mira Loma.
Christine Collins n-a încetat niciodată să-I caute pe fiul ei.
Traducerea și adaptarea: danatom